Title: Dolor y gloria Year: 2019 Duration: 01:53:41 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫"כאב ותהילה"
‫סרטו של אלמודובר
‫אנטוניו בנדרס
‫אסייר אצ'אנדיה
‫לאונרדו סברליה
‫נורה נאוואס
‫חולייטה סראנו
‫פנלופה קרוז
‫מפיק: אוגוסטין אלמודובר
‫תסריט ובימוי: פדרו אלמודובר
‫הייתי רוצה להיות גבר ‫ולהתרחץ עירומה בנהר.
‫איזה אומץ! אילו רעיונות, רוסיטה!
‫כן, שתרגישי את זרם המים ‫שם למטה. כיף!
‫כן, כן.
‫לפני שתיכנסי למים ‫קחי ממני את הילד,
‫הוא שובר לי את הגב.
‫סלוואדור, בוא הנה.
‫הינה, תראה. מקל לשחק בו. ‫-טוב.
‫תעזרי לי עם הסדינים, מרי. ‫-אני באה.
‫הדגיגים! תראה, הינה הם!
‫הדגיגים נמשכים לסבון! ‫-תשירי לנו משהו, רוסיטה. -הם יפים.
‫תראה כמה הם יפים.
‫"לידך, תמיד לידך,
‫"תמיד לידך, עד שאמות מעצב.
‫"לא אראה את עיניך,
‫"לא אקיש בדלתך..."
‫סלוויטה, אל תזוז משם.
‫"לא אדרוך בלילות
‫"על אבני הסמטה שלך.
‫"לידך, תמיד לידך,
‫"לידך תמיד, עד שאמות מאהבה.
‫"אומרים ואומרים,
‫"שבערב ההוא
‫"הוא הלך ובא
‫"מביתו לשדרה.
‫"ואני הסתכלתי והסתכלתי,
‫"כך התחיל העיוורון שלי."
‫סלווה! אני סולמה!
‫איזו הפתעה! -סולמה! ‫-איזה אושר!
‫תשתה איתי קפה או שאתה ממהר?
‫אם אתה לא כותב ולא מצלם, ‫מה תעשה?
‫אחיה, אני מניח. ‫-אני לא מסוגלת לחיות בלי המשחק.
‫המצב קשה יותר ויותר,
‫אבל אני עושה כל מה שמציעים לי. ‫-את פוגשת את אלברטו?
‫אני חושב שהוא היה בארגנטינה. ‫-לא, במקסיקו.
‫הוא שיחק בטלנובלות, ‫אבל כבר חזר.
‫פגשתי אותו בפסטיבל קולנוע ‫בריביירה מאיה.
‫הוא היה מקסים, מסטול, ‫אבל המפגש היה יפה.
‫פגשת אותו? ‫-לא, לא.
‫לא מאז הקרנת הבכורה של "טעם".
‫אבל זה היה לפני... 30 שנה? -32.
‫צפיתי שוב בסרט בשבוע שעבר.
‫לא צפית בו שוב מאז? ‫-לא. מאז הקרנת הבכורה, לא.
‫ולא יפה להגיד זאת, אבל התרגשתי.
‫תמיד אהבתי אותו.
‫הסינמטק שיקם את הנגטיב
‫ויקרינו אותו.
‫ביקשו שאציג אותו וחשבתי שיהיה ‫טוב לעשות זאת עם אלברטו.
‫אני שמחה שאתה ‫כבר לא נוטר לו טינה.
‫המנוול לא שיחק ‫את הדמות שכתבתי.
‫רציתי להרוג אותו אז,
‫אבל אני לא נוטר לו טינה.
‫כשצופים בסרט עכשיו, המשחק שלו ‫טוב יותר מאשר לפני 30 שנה.
‫העיניים שלך הן אלה שהשתנו, יקירי.
‫הסרט הוא אותו סרט.
‫את יודעת ‫איפה אפשר למצוא אותו?
‫הוא גר באל אסקוריאל.
‫כן, בבית של מישהו.
‫הוא עובד לסירוגין.
‫אבל הוא נאה, לא מוותר על... ‫אתה יודע מה.
‫מפתיע אותי שאתה זה שלא עובד.
‫תמיד חשבתי שאתה ‫מאלה שלא פורשים.
‫גם אני.
‫עדיין יש לך אותו מספר טלפון? ‫-כן, כן.
‫אשלח לך את המספר שלו ‫וגם את שלי
‫למקרה שתשתעמם
‫ותכתוב משהו שרק אני אוכל לגלם.
‫עד כאן. ‫תישארו עם האב חוסה מריה.
‫בוקר טוב, ילדים.
‫דבר ראשון, נבחר בזמרי המקהלה.
‫מישהו מכם שר במקהלה פעם? ‫שירים יד.
‫נערוך מבחן.
‫אתה, בוא הנה, אתה.
‫מה שמך? ‫-רודולפו.
‫נראה איך אתה אתה נשמע.
‫תחזור אחריי. קו-קו-קו...
‫אתה, לידו, מה שמך? ‫-סלוואדור.
‫שם יפה. אתה אוהב לשיר?
‫לא יודע. ‫-אבל אתה אוהב מוזיקה, נכון?
‫כן, אני אוהב ‫את החיפושיות והקולנוע.
‫כאן נתרחב ונכוון את הטעם שלך
‫לנושאים פחות פגאניים.
‫נערוך מבחן קול. לה-לה-לה...
‫נחמם את הקול, ילדים.
‫כך הפכתי לסוליסט של המקהלה.
‫הכמרים קבעו ‫שלא אלמד גיאוגרפיה והיסטוריה
‫וגם לא מדע ותולדות האומנות.
‫בשלוש השנים הראשונות של התיכון
‫בשיעורים האלה ביליתי בחזרות
‫ותמיד סיימתי בהצלחה.
‫הפכו אותי לבור מוחלט
‫שעבר את כל המבחנים ‫בלי לעשות אותם.
‫"גיאוגרפיה"
‫עם הזמן הפכתי לבמאי קולנוע
‫והתחלתי ללמוד גיאוגרפיה ‫של ספרד
‫במסעות הפרסום ‫של הסרטים שביימתי.
‫נסעתי כי נחלתי הצלחה.
‫ידיעותיי בגיאוגרפיה
‫תאמו את התפתחותי כקולנוען.
‫"אנטומיה"
‫התחלתי להכיר את גופי ‫דרך כאב ומחלות.
‫את 30 שנותיי הראשונות ‫חייתי בחוסר מודעות,
‫אבל אז גיליתי שראשי, ומה שבתוכו,
‫בנוסף להיותו מקור לעונג וידע,
‫טמן בחובו גם אפשרויות כאב ‫אין סופיות.
‫מהר מאוד הכרתי נדודי השינה, ‫דלקת גרון,
‫דלקת אוזניים, רפלוקס, ‫אולקוס וקצרת.
‫עצבים באופן כללי ‫ועצב הסיאטיקה בפרט.
‫וכל מיני כאבי שרירים
‫במותן, בגב, דלקת גידים,
‫בשתי הברכיים ובכתפיים.
‫זה טינטון, גם את זה יש לי.
‫אלה צפצופים בנשימה, ‫גם מזה אני סובל.
‫בנוסף לטינטון ולצפצופים,
‫ההתמחות שלי היא כאבי ראש.
‫מיגרנות, כאב ראש רגיל או מקבצי,
‫וכאבי גב.
‫אחרי ניתוח קיבוע מותני,
‫שמנע תנועה ביותר מחצי מהגב,
‫גיליתי שחיי יתנהלו ‫סביב עמוד השדרה.
‫למדתי על כל אחת מהחוליות
‫והשרירים והגידים
‫באורגניזם שלנו,
‫ושכמו אצל האלים היוונים,
‫צורת הקשר בינינו ‫היא באמצעות הקרבה.
‫אבל לא הכול כל כך פיזי ומוחשי,
‫אני סובל גם מ"עונשים" מופשטים.
‫כאבי נשמה כמו פאניקה ומתח
‫שמוסיפים חרדה ואימה לחיי.
‫וכמובן, אני סובל גם שנים מדיכאון.
‫בלילות של מקבץ כאבים
‫אני מאמין באל ומתפלל אליו.
‫בימים שאני סובל רק מכאב אחד,
‫אני אתאיסט.
‫זה כאן.
‫יופי. העודף בשבילך. ‫-תודה רבה.
‫שלום, תודה. ‫-שלום.
‫מי זה?
‫אלברטו, זה סלוואדור.
‫איזה סלוואדור? ‫-סלוואדור מאיו.
‫מה אתה עושה כאן?
‫אני צריך לדבר איתך. ‫-על מה? -על "טעם".
‫תזמין אותי להיכנס?
‫תרצה לשתות משהו?
‫מה שאתה שותה. ‫-הכנתי לי תה. -בסדר.
‫בחיי,
‫אני אוהב שיש לך כאן את "טעם".
‫בשביל מה באת?
‫לקח לי 32 שנה ‫להתפייס עם הסרט הזה.
‫32 שנים.
‫איזה יופי! ‫מה העצים האלה? אשוחים?
‫אורנים.
‫תסביר לי, לעזאזל, ‫למה באת אחרי 32 שנה?
‫הסינמטק שיקם את "טעם".
‫הם החליטו שזאת קלאסיקה
‫ויקרינו אותו ‫עם סרטים שצולמו במדריד.
‫ביקשו ממני שנציג אותו ביחד.
‫הם לא יודעים ‫שלא דיברנו מאז הצילומים?
‫אם הם יודעים, לא אמרו לי.
‫הרכילויות מזדקנות, כמו בני האדם.
‫אכפת לך שנשב?
‫לא, שב. ‫-תודה רבה.
‫למה פתאום ‫אתה רוצה שנציג אותו יחד?
‫כי לא הצגת אותו בהקרנת הבכורה. ‫-כי אסרת עליי, מתרומם!
‫לכן אני חושב ‫שעכשיו הוגן שנציג אותו יחד.
‫ומי נתן לך את הכתובת שלי? ‫-סולמה.
‫נפגשנו במקרה ודיברנו עליך.
‫אני הולך לעשן קצת. ‫אם המראה מגעיל אותך, לך.
‫נדבר בטלפון בעניין הסינמטק.
‫תזמין אותי?
‫אני לא מזהה אותך, סלוואדור.
‫זאת פעם ראשונה? ‫-כן.
‫למה אתה רוצה להתנסות ‫בהרואין בגילך?
‫מתוך סקרנות.
‫בטוח שאתה מתעד את זה למשהו.
‫הטיפה, הטיפה, הטיפה.
‫סלווה! סלווה!
‫בוא תעזור לי!
‫אימא, מצאתי ספר.
‫טוב מאוד, תניח אותו שם. תפוס.
‫איך יכולתי לדעת שכאן זה חג?
‫בכפר שלנו זה לא חג! ‫-גם אני לא ידעתי.
‫איזה לילה מחכה לנו, בני.
‫איזו בושה.
‫תפתח את חפיסת השוקולד. ‫-כן, אימא.
‫אימא, יש שני קלפים.
‫תניח לקלפים, בני, נאכל.
‫ליז טיילור ורוברט טיילור.
‫את חושבת שהם אחים? ‫-אני מניחה.
‫תאכל.
‫כמה חבל, בני. זרוקים כמו צוענים.
‫אני אוהב את התחנה.
‫איזה דמיון יש לך! ‫לא יודעת למי אתה דומה.
‫תתכסה, שלא תחלה בנוסף לכל.
‫אלוהים, איזו חור! לא ראיתי אותו.
‫בוא, אתפור לך אותו.
‫תראה, עם ביצה מעץ.
‫תשכב שם. קדימה, לישון.
‫אתה יודע שאבא שלך, בצבא,
‫למד לתפור ולתקן גרביים
‫ולגהץ חולצות? ‫הוא עשה את זה היטב.
‫את חושבת שאלך לצבא?
‫אני מתארת לי שתצטרך ללכת, בני.
‫אני לא רוצה ללכת לצבא.
‫גם אני לא רוצה שתלך, ‫זה לא מועיל.
‫אימא. ‫-מה?
‫את חושבת שליז טיילור מתקנת ‫את הגרביים לרוברט טיילור?
‫אני לא יודעת.
‫לפי התמונה, ‫לא נראה שהיא אוהבת לתפור.
‫אתה בסדר?
‫כן.
‫אל תשכח לנשום. ‫-לא.
‫בחיי, איזה לילה ארוך! ‫חשבתי שלא נגיע לעולם.
‫אמרתי לך לחכות כמה ימים ‫עד שאתארגן.
‫לאימא שלך כבר נמאס מאיתנו. ‫-אל תגידי את זה.
‫לא? יודע מה היא אמרה ‫לפני שלושה ימים?
‫"חשבון הלחם תפח החודש!" ‫אתה מאמין?
‫תתעלמי מזה, את מכירה אותה.
‫לא אהיה עול על אף אחד.
‫כבר באותו יום ארזתי ואנחנו כאן.
‫סלווה! בוא הנה.
‫או שאתה מעדיף להיות לבד?
‫חסינטה, בחייך, ‫אל תגידי לי את זה. -כן.
‫רק אמרתי ‫שיכולת לחכות כמה ימים.
‫זה עוד רחוק? ‫-לא.
‫הגענו.
‫הבית שלנו כאן?
‫אנחנו מעליו.
‫מה זאת אומרת, מעליו? ‫-מעליו.
‫מערה? ‫-הדבר הכי טוב שמצאתי.
‫אבל בחייך, ונסיו, מערה! ‫-סלווה, קדימה, בוא.
‫אבל איך נגור במערה?!
‫יש יותר מ-300 משפחות ‫שגרות במערות,
‫זה אופייני לכפר הזה. ‫זאת לא בושה.
‫זה הבית שלנו, אבא?
‫זה הבית, בני. תיכנס.
‫מערה!
‫אלוהים!
‫הרעיון לעזוב את הכפר ‫ולבוא הנה היה שלך.
‫מה יגידו בכפר אם יראו אותנו.
‫לא הספקתי לצבוע, ‫לכן רציתי שתחכו.
‫הכול מבולגן.
‫צריכים לסדר.
‫אימא, תראי, השמיים!
‫תראי.
‫ניקיתי כמה שיכולתי.
‫אתה שמח שבאנו? ‫-רציתי משהו אחר בשבילכם.
‫נראה לך שאני שמח ‫שהבאתי אתכם למערה?
‫אבל לא היה מקום אחר.
‫אין בעיה, ‫אסדר כך שייראה כמו בית.
‫אבל אימא שלך, בחייך, ‫לספר לי על הלחם ליד הילד?
‫תראה, הוא אוהב את זה.
‫היי, אני לא רוצה לראות אותך רציני, ‫אתה נראה מכוער ככה.
‫אבא, אני יכול לטאטא?
‫אני רוצה להזמין מונית.
‫רגע.
‫מה הכתובת? ‫-רחוב פונטון 89.
‫פונטון 89 ‫בסן לורנסו באל אסקוריאל.
‫היעד הוא פינטור רוסלס 108.
‫בדיוק. במדריד, כמובן.
‫בסדר גמור, 15 דקות. תודה.
‫העניין של הסינמטק ברור לך, נכון? ‫-כן.
‫ב-18 לחודש, בעוד שלושה שבועות.
‫התחלתי אפילו לחשוב על הבגדים.
‫אבל נדבר בטלפון קודם, לא?
‫טוב. ‫-מה אתה נותן לי יד?
‫נתנשק פעמיים, כמו חברות ותיקות. ‫אפילו עישנו את סיגריית השלום.
‫בסדר, בסדר.
‫שלום.
‫"גברת מרסדס ‫ביקשה שתטלפן אליה"
‫הלו? ‫-זה אני.
‫סלוואדור, עניין הסינמטק אמיתי? ‫-כן, כן.
‫תעדכן אותי, אל תתעלם ממני.
‫התכוונתי להגיד לך.
‫אני שמחה מאוד ‫שיקרינו את "טעם" ושתצא,
‫אבל אתה בטוח ‫שתרצה דיון עם אנשים?
‫יהיו המון. ‫-זה לא שאני רוצה דיון,
‫אבל אני סקרן לגלות ‫אם הסרט שרד 30 שנה.
‫אל תפקפק בכך. אם תחליט ‫לא ללכת, תגיד לי ואסדר זאת.
‫מוטב לבטל כעת מאשר ברגע ‫האחרון. -בסדר גמור. להתראות.
‫אני הולכת. אתה צריך משהו?
‫לא, תודה, מאיה. נתראה מחר. ‫-נתראה מחר.
‫הייתי האיש הבודד ביותר ‫שהמוות ראה.
‫נכנסתי לחדר שבו שהה יוהנס.
‫הוא הסתובב והתקפל לגמרי
‫ולא היה מקום בשבילי.
‫כשניסיתי לפנות לעצמי מקום,
‫הוא התעורר ותנינו אהבה,
‫אבל הבדידות ליוותה אותי
‫ולא הצלחתי לסלק אותה מלבי.
‫היינו קרובים כמו ששני אנשים ‫יכולים להיות,
‫אבל כל אחד בעולמו.
‫שלום. לא רצית לפתוח לי?
‫לא ציפיתי לאיש וכואב לי הראש. ‫-אם אתה רוצה, אלך.
‫לא, תיכנס, אתה כבר כאן.
‫אתה חי ככה, בחושך?
‫כשכואב לי הראש, כן.
‫מסכן! חתיכת בית יש לך.
‫אתה רוצה לשתות משהו?
‫ליקר כלשהו.
‫איזה יופי.
‫מה? מה לעשות? מה...
‫תנשום דרך האף, דרך האף. ‫דרך האף.
‫רגע, רגע. מים. ‫-תירגע, רגע.
‫רגע, תנשום.
‫תשתה.
‫זהירות, תשתה. לאט, לאט, לאט.
‫לאט.
‫לעזאזל, אני נחנק מכלום!
‫נבהלתי, בחיי! חשבתי שאתה נחנק.
‫אני בסדר.
‫זה קורה לי לפעמים וזה איום.
‫"התמכרות"
‫התפיסה שלי בנוגע לסרטים תמיד ‫הייתה קשורה לבריזה בלילות הקיץ.
‫רק בקיץ צפינו בסרטים.
‫הקרינו את הסרטים על קיר ענק,
‫צבוע בלבן.
‫אני זוכר בייחוד ‫את הסרטים עם מים.
‫מפלים, שפת הים, מעמקי הים,
‫נהרות או מעיינות.
‫רק שמענו את רחש המים
‫ואנחנו, הילדים, מיד רצינו להשתין.
‫והיינו עושים זאת ממש שם, ‫משני צדי המסך.
‫בקולנוע של ילדותי ‫תמיד יש ריח של שתן,
‫ושל יסמין
‫ושל בריזה של קיץ.
‫מה אתה עושה שם?
‫אני קורא אותך.
‫הרגע קראתי את "התמכרות". ‫-לא היית צריך לעשות זאת.
‫הייתי צריך לעשות משהו. ‫היית מסטול.
‫אפשר?
‫כן, כן.
‫איזה יופי!
‫הסיפור הימם אותי.
‫זה לא סיפור. ‫-מה שזה לא יהיה.
‫אפשר להציג אותו ‫על הבמה איך שהוא.
‫תודה, אבל זה לא טקסט דרמטי.
‫לא משנה. אני יכול לשחק בזה.
‫אני יודע היטב על מה הוא מדבר.
‫אתה? אתה בצד הנגדי ‫של הטקסט הזה.
‫אתה שוכח שאני שחקן
‫ושאני סובל היטב.
‫סלוואדור, אני צריך לשחק שוב.
‫מזמן איבדתי את היהירות שלי.
‫שמע, אני בקשר ‫עם "תיאטרון מירדור".
‫אני יודע שהתיאטרון ‫קטן מאוד, בשוליים,
‫כדי להעלות ‫את "שווה הנפש היפה" של קוקטו.
‫עם גברים, כדי שיהיה יותר מעניין.
‫אבל אני באמת מעדיף ‫את הטקסט שלך.
‫אולי תיתן לי עותק ואראה אותו ‫לאנשי "מירדור"? -תפסיק!
‫אני לא מבין אותך, ‫למה כתבת את זה?
‫כתבתי את זה ‫כדי לשכוח את תוכנו,
‫אבל אני לא רוצה לדבר על זה.
‫אכפת לך לתת לי ‫מה שנשאר בנייר? -קח.
‫אני לא סוחר סמים. קח, מתנה.
‫אבל תצרוך את זה בזהירות,
‫כי התגליות המאוחרות האלה קשות ‫ואתה נראה אדיש מאוד להשלכות.
‫תחשוב על מה שאמרתי לך ‫על "מירדור".
‫כן, כן.
‫כאב הראש עבר לך? ‫-לגמרי.
‫אתה רואה? ‫-בדיוק.
‫הוא בדרך? -לא יודעת. ‫אתה טיפלת בעניין הזה אישית.
‫אני לא מבין אותו. ‫הראיתי לו את הסרט והוא אהב אותו.
‫סליחה, השירותים? ‫-שם, משמאל. -תודה.
‫אולי תטלפן אליו? ‫-סליחה, יהיה דיון?
‫כן, הבמאי בדרך. ‫-בסדר.
‫הסינמטק. ‫-כן, בסדר.
‫אני לא מאמין! אתה מארגן ‫את כל האירוע ולא הולך.
‫וכמה קשה היה לי להשיג את הז'קט!
‫לך אתה.
‫אבל איך אלך לבד? ‫-אני לא רוצה שיראו אותי ככה.
‫שיראו אותך איך? ‫זאת לא תחרות יופי, זה דיון מזורגג!
‫אני לא רוצה ‫שיראו אותי מסומם ומהסס.
‫כשתעלה לבמה, תתמלא ביטחון.
‫אחרי כל מה שהיית...
‫זה היה בעבר. ובלי הרואין.
‫סלוואדור, איפה אתה?
‫בבית. ‫-עדיין?
‫הסרט נגמר, הקהל מחכה לך. ‫-כן?
‫אני מדבר עם סלוואדור מאיו.
‫חשבנו ללכת שנינו.
‫אלברטו קרספו איתי.
‫והשחקן הראשי, אלברטו קרספו.
‫אכפת לכם למחוא שוב כפיים, ‫שישמעו?
‫אולי ככה ישתתפו איתנו.
‫כולם שומעים אותי? ‫-כן, סלוואדור.
‫בסדר, ברצוני להתנצל בפני הצופים.
‫הרגשתי לא טוב.
‫אני עם אלברטו קרספו.
‫הוא נשאר איתי.
‫סלוואדור, סליחה, מרימים ידיים,
‫אני חושב שרוצים ‫לשאול אותך משהו.
‫זאת שאלה לבמאי.
‫מר מאיו, מה דעתך על המשחק ‫של אלברטו קרספו בסרט?
‫יש אנשים שטוענים שלא היית מרוצה ‫והתרחקתם זה מזה בגלל זה.
‫סלוואדור, שמעת את השאלה?
‫כן, שמעתי.
‫קראתי שהתווכחתם אחרי "טעם",
‫שלא התראיתם שוב.
‫הזמן הוא יסוד מסתורי.
‫צפיתי שוב בסרט לפני חודש
‫ונראה לי שהמשחק של אלברטו
‫טוב בהרבה ‫מאשר בהקרנת הבכורה.
‫מה לא מצא חן בעיניך אז?
‫הכובד שלו, הקצב הקטלני שלו.
‫אני יצרתי דמות דינמית,
‫מכור לקוקאין משעשע ושנון.
‫אלברטו לא היה קליל כמו שביקשתי,
‫לא כי לא היה מסוגל, אלא כי ‫נטל סם הפוך מזה של הדמות,
‫הוא נטל הרואין.
‫קצב המשחק שלו היה רציני יותר,
‫ההומור של הטקסט נעלם.
‫אבל עליי להיות הוגן,
‫עכשיו אני חושב ‫שהרצינות מתאימה לדמות,
‫היא מעניקה לה משקל.
‫איך אתה מעז?!
‫לא חשבתי לומר זאת, אבל אמרתי.
‫תיזהר איתי.
‫לא ארשה שתשפיל אותי שוב!
‫מי אתה חושב שאתה, לעזאזל? ‫-רק אמרתי את האמת.
‫הבטחת שלא תיטול הרואין ‫בזמן הצילומים.
‫נתתי לך את התפקיד ‫בתנאי הזה ושיקרת לי.
‫עשית מה שהתחשק לך ‫ויום אחד הייתי צריך להגיד לך.
‫אתה משוגע לגמרי.
‫אני מוסרת לו את כל ההודעות.
‫הוא מתחמק ממני בזמן האחרון.
‫בטוח שהוא בסדר? ‫-הוא אוכל מעט. ונחנק הרבה.
‫תטחני את כל האוכל.
‫הוא יוצא לטייל? ‫-אני לא רואה אותו.
‫אבל הוא צועד בבית, במסדרון.
‫ראיתי נעלי מוקסין בכניסה ‫והוא אף פעם לא אהב מוקסינים.
‫הוא נועל אותן. למרות שיש לו ‫אלף נעלי ספורט יפות.
‫תגידו לו שתשרכי לו את השרוכים.
‫בטח קשה לו מאוד ‫לשרוך שרוכים, מסכן.
‫אני אומרת לו, אבל הוא לא רוצה.
‫אני חושבת שהוא מתבייש וכואב לי.
‫אני לא יודעת מה לעשות.
‫אל תכעסי ותעזרי לו בכול.
‫אם תראי משהו מוזר, תטלפני אליי.
‫גברת מרסדס, כאן הכול מוזר. ‫-כן.
‫אני יכול לעזור לך במשהו?
‫אני לא יודע.
‫מה אתה מחפש?
‫שתי מנות.
‫עשרה אירו.
‫עשרה אירו? ‫-כן.
‫אבל אל תביא לי זבל. ‫-אם החומר טוב, אחזור.
‫תן לי את הכסף. ‫-לא, לא. כשתביא את החומר.
‫במזומן ועכשיו.
‫חכה לי כאן.
‫קדימה!
‫קדימה, אהרוג אותך!
‫בוא הנה, בוא.
‫תראי את הילד, כל כך קטן וקורא.
‫תגיד, אתה גם יודע לכתוב? ‫-כן.
‫כמה תיקח על מכתב ‫לדודתי בבילבאו?
‫לא יודע.
‫מה קרה?
‫רצינו שהבן שלך ‫יכתוב מכתב בשבילנו,
‫כי החבר שלי אנאלפבית.
‫מתי אלמד? אני עובד כל היום.
‫אם לא היית מבזבז ‫את הזמן על ציור...
‫אתה בנאי? ‫-וצבעי.
‫כן. חבל, כל כך נאה ואנאלפבית.
‫סלוואדור שלי יכול ללמד אותך ‫קרוא וכתוב.
‫נכון?
‫בלילות, כשתסיים לעבוד.
‫בשעה שמתאימה לך.
‫תוכל ללמד אותי ‫ארבע פעולות חשבון? -כן.
‫כמובן, חשבון, שלא ירמו אותך.
‫בעולם הזה ‫להיות אנאלפבית זה בעייתי.
‫אביא נייר ועיפרון לכתיבת המכתב.
‫כמה זה יעלה? ‫-כלום, אישה, כלום!
‫אתה בנאי, ‫תעזור לי לגמור את המטבח
‫ולצבוע את הקירות.
‫כשיתאים לך.
‫אולי בימי ראשון... ‫-ימי ראשון, מצוין.
‫בתמורה, ‫סלוואדור ילמד אותך לקרוא,
‫לכתוב, ארבע פעולות חשבון.
‫והמכתב של היום, חינם.
‫תודה.
‫א-ב-ג-ד...
‫אדוארדו, מתי תתקין את הכיור?
‫אני צריכה לשטוף הכול בגיגיות.
‫קודם רציתי לסייד את כל הקירות. ‫-לא, הכיור דחוף יותר.
‫כבר התרגלתי לקירות המקולפים.
‫סלוואדור נותן לי הרבה שיעורים ‫ואין לי זמן.
‫סלוואדור. ‫-אם הוא רוצה ללמוד קרוא וכתוב,
‫הוא צריך ללמוד ‫את האל"ף-בי"ת בעל-פה.
‫קדימה, אדוארדו, ‫תתחיל מההתחלה.
‫א-ב-ג-ד-ה-ז... -לא, אדוארדו.
‫-ג-ד-ה-ו. אמרת את זה נכון קודם.
‫יש המון אותיות. ‫-אל תתלונן. זה מספר האותיות.
‫לא, אדוארדו, ככה לא ‫מחזיקים אותו. תן לי את העיפרון.
‫מחזיקים אותו ככה, רואה? ‫עכשיו אתה.
‫ככה? ‫-כן, ככה.
‫לא, אין צורך ללחוץ כל כך.
‫תשחרר את היד, אוביל אותה.
‫אני קצת לחוץ.
‫זה בסדר. ככה זה הרבה יותר טוב.
‫אתה אוהב לצייר? ‫-מאוד.
‫אז תלמד לכתוב מהר מאוד,
‫כי לכתוב זה כמו לצייר, ‫אבל עם אותיות.
‫תעשה את זה לבד, קדימה.
‫או-או. -בדיוק.
‫תקרא את המשפט.
‫קדושה... קתולית...
‫אפוסטולית.
‫קדושה קתולית אפוסטולית.
‫ומי זאת?
‫ספרד, אלא מי?
‫תכתוב אותו ברצף.
‫טוב מאוד, אדוארדו. עכשיו אתה ‫עושה את זה הרבה יותר מהר.
‫יש המון הזמנות.
‫לא יזיק שתצא לאנשהו.
‫ססיל ביטון. -אלווה אותך לאן ‫שתרצה. -הוא היה מוצא חן בעיניי.
‫עונת המחול התחילה.
‫דימיטריס פאפאיואנו וז'ן פברה ‫יופיעו בתיאטרון קנאל.
‫מושבי התיאטראות הציבוריים ‫לא נוחים לי
‫ואני לא רוצה לצאת באמצע.
‫היית אצל ד"ר גלינדו?
‫לא. נמאס לי מרופאים.
‫איך אתה משיג אוקסיקודון?
‫דרך חבר, אימא שלו רוקחת.
‫הספר הזה הגיע בשבילך.
‫איך לחסל את תרבות הנגד. ‫מה אני יודע...
‫מהגוגנהיים מבקשים ‫שניים של פרס ויילטה.
‫הם יקדישו לו אנתולוגיה. ‫-לא, תגידי להם שלא.
‫הציורים האלה ‫הם החברה היחידה שלי.
‫אני גר עם הציורים האלה, מרסדס.
‫סליחה.
‫הלו?
‫אני שומעת.
‫כן.
‫כן. כן, אני שומעת אותך.
‫אני צריכה לנתק.
‫אני לא יכולה להמשיך לדבר.
‫היי, לא עניינך איפה אני.
‫קרה משהו? ‫-לא.
‫אני מתגרשת מלואיס.
‫לא ידעתי שיש לכם בעיות.
‫לא רציתי להטריד אותך.
‫זה התחיל מזמן,
‫ועכשיו כשאני מבלה ‫כל כך הרבה בבית,
‫לא יכולתי להמשיך לשקר לעצמי.
‫אני מצטער.
‫אז אם לא אכפת לך,
‫הייתי רוצה להמשיך ‫לטפל בדואר שלך.
‫אנשים אוהבים כשעונים להם.
‫אבל התשובה היא תמיד לא.
‫אתה צריך לעשות משהו.
‫יש לך זמן פנוי רב ‫מכדי לחשוב על מכאוביך.
‫תן למוח שלך ‫משהו להעסיק את עצמו.
‫הייתי רוצה לעשות ‫יותר דברים, אבל...
‫אתה יכול לכתוב.
‫יש לך המון מסמכים עם רעיונות ‫לפיתוח. אערוך לך רשימה.
‫אני לא רוצה לכתוב ‫אם לא אוכל לצלם סרט.
‫ואת יודעת יותר טוב מכולם שלא ‫אוכל להתמודד עם צילומים במצבי.
‫בלי צילומי סרט, לחיי אין משמעות.
‫אבל זה המצב.
‫תטלפן אליי. תטלפן בשביל ‫כל דבר שתצטרך. -כן, כן.
‫חסינטה, סידרת יפה את המערה.
‫והאור הזה נפלא.
‫לפעמים יורד גשם.
‫בסדר, לא צריכים ‫להיות כל כך אנוכיים.
‫הגשם נחוץ. ‫תחשבי על השדות, על החקלאים.
‫זה נכון. ‫-כמובן.
‫ובכן, סלוואדור. נראה.
‫מאז שאימא שלך אמרה לי ‫שבגיל תשע אתה כבר מורה,
‫חשבתי לעצמי, הילד הזה נועד לאל. ‫-הוא תמיד הקדים את בני גילו.
‫אתה אוהב ללמד, סלוואדור? ‫-כן.
‫והיית רוצה ללמוד? ‫-כן, מאוד.
‫למה?
‫כדי לדעת יותר וללמד יותר דברים.
‫טוב מאוד.
‫טוב מאוד, לזה אני קוראת ייעוד.
‫אדבר עם האב חוסה מריה ‫והוא ידאג לכול. -תודה רבה.
‫בשנה הבאה ‫תלמד בסמינר לבגרויות.
‫נראה איך תתנהג.
‫לא כולם מקבלים מלגה כדי ללמוד. ‫-אז בטוח שיקבל מלגה?
‫כן, אל תדאגי.
‫נראה אם לא תבייש אותי. ‫תחשוב שאתה אחד מהנבחרים.
‫אני הולכת, יש לי עוד ביקור.
‫את לא רוצה לשתות עוד מיץ? ‫-לא, תודה רבה. היה טעים מאוד.
‫שלום, סלוואדור.
‫הקירות המסוידים יפים מאוד, ‫חסינטה.
‫המקום יפיפה. ‫-כן, נראה יותר טוב.
‫אם את רוצה את האמת, ‫אני מקנאה בך מאוד. -בי?
‫אתם גרים בקטקומבות ‫כמו נוצרים קדמונים.
‫כן, ככה אנחנו גרים.
‫ללכת לתפור ביום ראשון? ‫-כן, אחכה לך בבית ביום ראשון.
‫תודה רבה. ‫-אין על מה.
‫אימא. ‫-מה, חמוד שלי?
‫בסמינר לומדים להיות כומר? ‫-כן.
‫תרצה חביתת תפוחי אדמה ‫כמו שאתה אוהב?
‫חתיך!
‫אני לא רוצה להיות כומר!
‫אין צורך שתהיה. ‫-אז למה את רוצה שאלך לסמינר?
‫כי לעניים אין דרך אחרת ללמוד! לכן.
‫מה אתה רוצה שאעשה?
‫סלוואדור!
‫איזה ילד!
‫סלוואדור! ‫רד משם!
‫רד! ‫-אני לא רוצה ללכת לסמינר.
‫כשתסיים את הבגרויות, תעזוב.
‫נחשוב על דרך שתלמד קריירה.
‫שלא תצטרך להיות כמו אביך.
‫אני לא רוצה ללכת לבית הספר, ‫אני רוצה להישאר כאן!
‫ומה תעשה כאן, בני? ‫מה תעשה כאן?
‫תהרוג את עצמך בעבודה ‫בשדות או בבנייה?
‫זה מה שאתה רוצה?
‫אני לא רוצה להיות כומר.
‫אני לא אוהב את החיים, ‫כמו תרופה לא יעילה.
‫ואז אני מרגיש, במראות ברורים,
‫כמה קל יהיה ‫להתרחק מהשעמום הזה
‫לו היה לי הכוח ‫הפשוט לרצות להרחיקו.
‫מי זה? ‫-אני.
‫לך!
‫אם לא תלך, אזעיק משטרה.
‫אלברטו, באתי לנהל משא ומתן.
‫אתן לך את הזכויות להציג ‫את "התמכרות". -אני לא מאמין לך.
‫לך, אני עסוק. ‫-באמת.
‫הבאתי עותק של הטקסט. ‫בבקשה, תפתח לי.
‫אם זאת מלכודת, ‫תצא עוד יותר עקום.
‫מה קרה? אתה עושה שביתת רעב?
‫עדיין שוקל להעלות ‫את קוקטו ב"מירדור"?
‫כן, אבל יש לי ספקות רבים.
‫הטקסט יפה מאוד, אבל מיושן.
‫אם באמת תיתן לי את "התמכרות", ‫אתחיל לעבוד על זה מיד.
‫אצטרך להודיע ‫לתיאטרון "מירדור", כמובן.
‫הינה זה.
‫מה הסיבה לשינוי דעתך? -בחנתי ‫שוב את הטקסט, כמו שאמרת לי.
‫אמשיך לספר לך ‫אם תזמין אותי לתה. -כן.
‫עוד משהו?
‫כן, אני לא רוצה לחתום על זה. ‫ואל תגיד שזה שלי.
‫אני לא רוצה להופיע בשום מקום.
‫בסדר. אתה תביים אותי?
‫לא, לא. ‫-זה יעזור. -לא, לא.
‫תן את זה לאנשי התיאטרון,
‫שיקראו אותו ‫וישפטו אם הם מעוניינים,
‫אבל אל תמסור להם את שמי.
‫אז מי המחבר? ‫-אתה.
‫או נמציא שם עט.
‫לא, לא. ‫אני אחתום עליו, אני אחתום.
‫אבל אני לא מבין אותך.
‫זה סיפור וידויי.
‫אני לא רוצה שאף אחד יזהה אותי. ‫-טוב.
‫לגבי התפאורה, ‫אני מציע במה ריקה.
‫מסך. כיסא,
‫אם לא תדע ‫מה לעשות בזרועות וידיים.
‫אני יודע מה לעשות ‫עם הזרועות והידיים.
‫אחרי שתיקנתי אותו,
‫אני מודה ‫שהטקסט קצת מלודרמטי.
‫אל תדאג, אני שולט גם במלודרמה.
‫שנותיי במקסיקו יועילו במשהו. ‫-לכן אני אומר לך.
‫אתה צריך לברוח מרגשנות. ‫תשלוט ברגשות. אל תבכה,
‫שחקנים מנצלים ‫כל תירוץ כדי לבכות.
‫שחקן שבוכה לא יותר טוב,
‫אלא זה שנאבק לא להזיל דמעה.
‫תן לי לתת לך נשיקה, מתרומם.
‫אם לא אכפת לך, ‫אתחיל לעבוד מיד.
‫אם אתה רוצה להישאר, ‫תרגיש כמו בבית.
‫יש לי המון מגזינים משנות ה-80.
‫אתה מופיע באחד, בבגדי אישה.
‫שכחת מהר מאוד ‫את התקופה הזאת.
‫אבל קודם תזמין אותי, ‫ותן לי את הכתובת של הדילר שלך.
‫תגיד לו שאבוא ‫לאסוף את החומר בעצמי.
‫אין צורך. עכשיו מביאים לך ‫אותו הביתה, כמו פיצה.
‫מצית.
‫קח.
‫לא. עדיין לא.
‫למה?
‫אני מפחית את המינון, ‫שיהיה מספיק רק כדי שאוכל לעבוד.
‫אתה יכול לעשות את זה?
‫איך אתה חושב שהגעתי עד כאן?
‫אני נכנס ויוצא.
‫זאת עבדות,
‫אבל ההצגה הזאת חיונית בשבילי,
‫ועליי לעשות זאת ‫בצורה הנקייה ביותר.
‫אני לא רוצה להפסיד אפילו פסיק
‫מהרגש שכתבת בדפים האלה.
‫תבוא לראות אותי? ‫-אני לא יודע. לא נראה לי.
‫הפעם אני לא משחק ‫בהצגה של שייקספיר,
‫או של צ'כוב, או של לורקה.
‫אני משחק בהצגה שלך.
‫אם תשחק גרוע, ארגיש איום ונורא.
‫ואם תשחק היטב, ארגיש יותר גרוע.
‫בקולנוע של ילדותי ‫תמיד יש ריח של שתן.
‫ושל יסמין.
‫ושל בריזה של קיץ.
‫הכרתי את מרסלו ‫בשירותים מלאים באנשים.
‫זאת לא הייתה ‫הפעם הראשונה שראיתי אותו,
‫אך באותו לילה,
‫אחרי שנגענו זה בזה במקרה,
‫גיליתי שהבחור מוצא חן בעיניי.
‫בילינו את כל סוף השבוע במיטה.
‫וכשרציתי לקלוט את זה, ‫כבר חלפה שנה
‫וכבר לא יכולנו לחיות זה בלי זה.
‫זה היה ב-1981
‫ומדריד הייתה שלנו.
‫יום אחד ‫ראיתי את מרסלו חיוור מתמיד.
‫לאחרונה הוא רזה
‫ועיניו היו שקועות.
‫שאלתי אותו אם הוא מרגיש לא טוב
‫והוא התוודה ‫שהתחיל להתעסק עם הרואין.
‫הופתעתי מאוד ‫כי לא צרכתי את זה מעולם.
‫שתיתי והסנפתי קוקאין, כמו כולם.
‫אבל הרואין אף פעם.
‫חשתי שזה לא טוב ‫וזה לא מצא חן בעיניי.
‫הייתי עמוס, כתבתי על חיי הלילה,
‫השתתפתי בתוכניות מוזיקה, ‫שרתי בלהקת פאנק פארודית,
‫עבדתי על הסרט הראשון שלי.
‫צילמתי אותו, הוא הוקרן, והצליח.
‫כתבתי את הסרט השני, ‫צילמתי אותו.
‫עשיתי אלף דברים, לא ישנתי,
‫ואילו מרסלו התנוון על הספה בבית
‫או הסתגר בחדר האמבטיה
‫או מחוץ לבית, ‫במקום שלא ידעתי עליו.
‫בלילות התהלכתי מהחלון למיטה,
‫קשוב לרעש של הדלת.
‫"התמכרות"
‫מדריד הפכה לזירה קשה,
‫כמו שאומרים ‫באי מלחמות השוורים.
‫אז נסענו כל הזמן.
‫כל דבר, רק לצאת ממדריד.
‫הכי גרוע היה בימים הראשונים.
‫בזמן שמרסלו ‫התאושש מתסמיני הגמילה,
‫טיפלתי בו וכתבתי.
‫אני לא יודע איך, אבל כתבתי.
‫מרסלו היה צעיר מאוד, ‫תסמיני הגמילה שלו היו קצרים.
‫שלושה, ארבעה ימים.
‫ואז היינו יוצאים לרחוב ‫ונהנים כמו ילדים.
‫אני זוכר את חוף השנהב.
‫עשרות צעירים שריריים ‫מכבסים בנהר
‫על צמיגי מכוניות.
‫הטיילת של הוואנה, ביום או בלילה.
‫הוואנה פעמה ברוך ‫בקצב התופים שלא פסקו.
‫אני זוכר את מקסיקו סיטי.
‫מרסלו ואני שיכורים,
‫וצ'אבלה ורגאס ‫שרה את "ליל אהובי".
‫"אני רוצה
‫"את אושר שיש בספינה חוזרת,
‫"אלף פעמונים מצלצלים בתהילה..."
‫הנסיעות, שסיבתן היחידה ‫לברוח ממדריד,
‫לברוח מההרואין,
‫הפכו לבית הספר הטוב ביותר שלי.
‫בנסיעות האלה מצאתי את ההשראה
‫לכתוב סיפורים, ‫שסיפרתי אחרי שנים,
‫ולצבעים שהאירו אותם.
‫אבל לא יכולנו לנסוע כל החיים.
‫במוקדם או במאוחר ‫היה עלינו לשוב למדריד.
‫ומדריד הייתה שדה מוקשים, ‫רחוב ללא מוצא.
‫הייתי נואש, לא ידעתי מה לעשות.
‫אלא לחזור על עצמי.
‫שנינו חזרנו על עצמנו ‫שלוש שנים ארוכות.
‫האמנתי שכוח ‫אהבתי ינצח את התמכרותו,
‫אבל זה לא היה כך.
‫האהבה לא מספיקה.
‫אולי האהבה מזיזה הרים,
‫אבל לא מספיקה ‫כדי להציל את אהובך.
‫תחת החומה המסוידת בלבן
‫שעליה הקרינו את סרטי ילדותי,
‫התפללתי כדי ‫שלשחקניות לא יאונה רע.
‫אבל זה לא הצליח לי.
‫לא עם נטלי ווד ולא עם מרילין.
‫אחר כך ניסיתי ‫להציל את מרסלו ואת עצמי.
‫אם מרסלו ניצל, זה היה רחוק ממני.
‫ולגביי, נשארתי במדריד.
‫והקולנוע הציל אותי.
‫יבוא.
‫שלום. ‫-ערב טוב.
‫ערב טוב.
‫תיכנס, בבקשה.
‫אנחנו מכירים? ‫-כן.
‫אני לא זוכר אותך.
‫מזמן, כשצילמתם את "טעם",
‫עם סלוואדור מאיו.
‫אני מצטער, אני לא זוכר. ‫-נפגשנו פעמיים או שלוש.
‫אני פדריקו, מרסלו מהמונולוג שלך.
‫ההצגה מצאה חן בעיניך? ‫-אני לא יודע.
‫למצוא חן לא הביטוי המתאים.
‫זה הותיר בי רושם עז.
‫אתה היית זה שבכית, נכון? ‫-כן, אני מניח.
‫שב.
‫אני מתאר לי ‫שרצית לשאול אותי משהו.
‫סלוואדור בחיים?
‫איך הייתה ההצגה היום? ‫-טובה מאוד. אולם מלא.
‫חבל שהאולם קטן. ‫-עדיף, ככה אתה זוכה באינטימיות.
‫היום הגיע צופה אינטימי מאוד.
‫מי? -אגיד לך ‫אם תבטיח לבוא לצפות בי.
‫מי הצופה האינטימי כל כך?
‫פדריקו. ‫-איזה פדריקו?
‫פדריקו דלגדו. מרסלו שלך.
‫הוא בא לבקר אותי בחדר ההלבשה.
‫הוא זיהה את הטקסט? ‫-כל מילה.
‫הוא ביקש את מספר הטלפון ‫והכתובת שלך.
‫לא אמרת לו שום דבר נוסף?
‫לא.
‫על ההרצות שאתה מעשן ‫לא סיפרתי לו.
‫תודה. יום אחד אלך לצפות בך. ‫-טוב.
‫"ארגנטינה"
‫סלוואדור? ‫-כן.
‫זה אתה?
‫לא הייתי מזהה אותך. זה פדריקו.
‫פדריקו. ‫-אני במדריד.
‫ומה אתה עושה כאן? -באתי להיפגש ‫עם עורכי דין, בקשר לירושה.
‫אני עוזב מחר בלילה. ‫הייתי רוצה לראות אותך.
‫ואני אותך,
‫אבל אני כבר במיטה.
‫אכפת לך אם ניפגש מחר?
‫מתאים לך בצהריים? אחרי הצהריים ‫אני נפגש עם עורך הדין.
‫מצוין, כן.
‫לא שאלתי אותך, מה מצבך?
‫זקן.
‫חמש שנים יותר ממני, לא יותר.
‫ואתה, מה שלומך?
‫עכשיו יותר טוב.
‫כשיצאתי מהתיאטרון הייתי הרוס.
‫הלכתי לראות את "התמכרות".
‫איך ידעת שמציגים אותה? ‫-במקרה.
‫טיילתי בשכונת אמבחדורס, ‫כדי לראות את הרחוב שלנו.
‫עמדתי מול הבית שלנו.
‫כמובן, התאטרון קצת יותר למעלה.
‫נכנסתי כדי למלא את הזמן
‫וזכרתי את אלברטו קרספו ‫מהסרט שלך.
‫ונתקלת בלי הכנה...
‫כן. בלי הכנה.
‫אני לא יודע איך לבקש ממך סליחה.
‫לא ידעתי איך הרגשת, כמה סבלת.
‫זה היה בית ספר טוב. ‫-מה?
‫אתה לא צריך לבקש סליחה.
‫לא עשיתי שום דבר ‫שלא רציתי לעשות.
‫ניסיתי לעזור לך כמה שיכולתי.
‫ואני מודה לך והייתי רוצה ‫להראות לך זאת יום אחד.
‫שמע, אני חושב שלא אוכל להירדם ‫אחרי כל זה.
‫תיתן לי 20 דקות להתקלח ‫ולהתלבש וניפגש בבית שלי?
‫בסדר, כן.
‫כן? ‫-זה פדריקו. תפתח לי? -כן.
‫כמה זמן, חבר! בוא הנה.
‫המון זמן.
‫היית מזהה אותי ברחוב?
‫הייתי צריך להסתכל היטב, אבל כן.
‫העיניים לא השתנו.
‫סליחה שהקמתי אותך מהמיטה. ‫-לא, תיכנס.
‫נראה כמו מוזיאון.
‫כל מה שהרווחתי ‫השקעתי בבית ובציורים.
‫אחר כך אערוך לך סיור. -כן. ‫-מה תרצה לשתות?
‫לא משנה. טקילה?
‫כן, טקילה. ‫-לכבודה של צ'אבלה.
‫כשהזכרת אותה במונולוג שלך,
‫לא יכולתי לעצור את הדמעות.
‫בסדר, קדימה.
‫טקילה לכבוד צ'אבלה ‫והמפגש שלנו. -כן.
‫אני אוהב את הבית שלך.
‫איפה אתה גר עכשיו?
‫בבואנוס איירס.
‫היה לך דוד בבואנוס איירס.
‫כן. נסעתי לשם ב-1985.
‫כל כך מהר? ‫-כן.
‫למסור לך סיכום עכשיו ‫או אחרי שנשתה?
‫לחיים. ‫-לחיים.
‫הסיכום.
‫אחרי שנפרדנו, ‫נשארתי שנה עם הוריי.
‫נתיבי ההרואין ‫לא עברו בארגנטינה אז
‫אז נסעתי לדודי שם ‫והתחלתי לעבוד איתו במסעדה שלו.
‫לא יכולתי לצרוך הרואין כי לא היה,
‫אז זאת הייתה ‫הדרך הטובה ביותר להיגמל.
‫הכרתי את לוקרסיה, ‫אשתי, התחתנו.
‫עכשיו יש לי שני בנים בוגרים, ‫מסעדה משלי,
‫ובכל השנים האלה חזרתי לגליסיה ‫רק כדי לבקר את הוריי.
‫זאת הפעם הראשונה ‫שבאתי למדריד.
‫כמו שאתה אומר במונולוג שלך, ‫מדריד הפכה לזירה קשה בשבילי,
‫שדה מוקשים.
‫חבל שגרת כאן.
‫הייתי זקוק למדריד,
‫הייתי זקוק גם לך, אבל לא במצבך.
‫"האהבה לא מספיקה ‫כדי להציל את אהובך",
‫אתה אומר זאת במונולוג שלך.
‫לא נדבר על המונולוג, ‫זה טקסט עצוב מאוד.
‫נרגעתי קצת אחרי ששמעתי ‫במונולוג שבזמן שטיפלת בי,
‫המשכת להתפתח כסופר וקולנוען.
‫באמת הרגשת ככה?
‫לא הפרעת לכלום, פדריקו.
‫להפך,
‫מילאת את חיי ‫כמו ששום דבר ואף אחד
‫לא עשה עד היום.
‫אז לא חזרת למדריד מאז?
‫לא. אבל עקבתי ‫אחרי כל מה שעשית.
‫ושמחתי כשזיהיתי סצנה כלשהי
‫שללא ספק ‫קיבלה את השראתה מאיתנו.
‫כל סרט שלך היה אירוע בחיי
‫והתמלאתי גאווה ‫שאתה מצליח בעולם.
‫אתה הבמאי הספרדי ‫היחידי שמשפחתי מכירה.
‫המשפחה החדשה שלך.
‫כן.
‫והם יודעים עוד משהו?
‫אתה מתכוון אלינו?
‫לוקרסיה, אשתי...
‫אשתי לשעבר, אנחנו בהליכי גירושין.
‫כן, סיפרתי לה. ‫היא לא יודעת שזה אתה,
‫אבל שחייתי שלוש שנים ‫עם גבר במדריד.
‫וסיפרתי גם לאחד מבניי, ‫כדי לעודד אותו.
‫עם הזמן אספר לו שזה אתה.
‫הוא חובב קולנוע ‫והוא לא יסלח לי אם לא אגיד לו.
‫אתה בזוגיות עכשיו? ‫-כן.
‫אתה? ‫-לא.
‫גבר או אישה? ‫-אישה.
‫הניסיון שלי עם גברים הסתיים איתך.
‫אני לא יודע איך להתייחס לזה.
‫תתייחס לזה כאל מחמאה.
‫זה מאורו, הקטן.
‫וזה פדריקו. הוא בן 22.
‫הוא דומה לך מאוד. ‫-כן.
‫לו כבר סיפרתי.
‫שניהם נאים מאוד.
‫אתה מוכרח לבוא לבואנוס איירס.
‫תאהב את העיר ‫ובטח תיתן לך השראה.
‫אני רוצה שתכיר את המשפחה שלי,
‫שתבוא לאכול במסעדה, ‫שנשתכר ביחד.
‫לחיי זמנים עברו.
‫אתה רוצה שאשאר לישון איתך?
‫בטח שאני רוצה,
‫אבל נסיים ‫את הסיפור שלנו כרצון האל.
‫האל אף פעם לא עניין אותנו
‫ונוכל לסיים ‫את סיפורינו היטב בבוקר.
‫בכל מקרה,
‫אני שמח לראות ‫שאתה עדיין מתלהב ממני.
‫כנ"ל, גם אתה מתלהב.
‫כן, לך. לך. לך.
‫כן, אני הולך.
‫אתה צודק, כמו תמיד.
‫תזכור שהבטחת ‫לבקר אותי בבואנוס איירס.
‫נסיעה טובה.
‫תודה רבה שבאת. באמת. ‫-אטלפן אליך כדי להזכיר לך.
‫כן, סלוואדור? ‫-מרסדס, את בסדר?
‫כן, אני שומעת.
‫הייתי רוצה תור ‫אצל ד"ר גלינדו בהקדם.
‫מה בלעת?
‫כלום. כדור נגד חרדה, לפני שעתיים ‫וכמה לגימות של טקילה.
‫עכשיו אבלע את המנה החוקית שלי ‫של כדורים מרוסקים עם יוגורט נוזלי.
‫אתה רוצה ‫שאזמין תור גם לגסטרולוג?
‫כן, בהקדם. ‫-בסדר גמור.
‫יופי, שלום. ‫-להתראות, נשיקה.
‫סלוואדור מאיו? ‫-כן.
‫בואו מכאן, בבקשה.
‫תודה.
‫בוקר טוב, דוקטור. ‫-בוקר טוב, בבקשה.
‫"מרפאת כאב"
‫תודה רבה שקיבלת אותנו, דוקטור.
‫אין על מה. ספר לי, סלוואדור.
‫כאבי הגב הורגים אותי.
‫האוקסיקודון לא עושה כמעט כלום.
‫צריכים להחליף ‫את משכך הכאבים שלך.
‫למה לא באת קודם?
‫הייתי מדוכדך מאוד. ‫-כן, הוא מדוכא מאוד.
‫מה עשית כדי לשכך את הכאב?
‫התחלתי לצרוך הרואין.
‫ובדעתך להמשיך לצרוך אותו? ‫-לא, לכן באתי לכאן.
‫באיזו תדירות צרכת אותו?
‫כל יומיים או שלושה.
‫בסוף, יום כן ויום לא. ב"הרצות".
‫מתי צרכת בפעם האחרונה? ‫-שלשום בלילה.
‫אסבול מתסמיני גמילה?
‫קצת, אבל עם ניקוי רעלים ‫עדין ומפוקח
‫לא תסבול.
‫עדין ומפוקח? ‫-כן, כך קוראים לזה.
‫יש מישהו שיוכל לעזור לך? ‫-כן, אני. אני אהיה איתו.
‫איך הסתדרת ‫ביום וחצי הזה שלא צרכת?
‫עם כדורים נוגדי חרדה ורצון ברזל.
‫תמשיך להזדקק לרצון הברזל
‫כי המוח שלך מכיר את השפעת ‫ההרואין וזה לא משהו ששוכחים.
‫אתה ממשיך ליטול נורטילין לראש?
‫כן, יחד עם כל היתר.
‫לקצרת, למתח, לנדודי השינה.
‫אני צריך שתעזור לי ‫בעיקר עם כאבי הגב
‫ושתעשה קצת סדר ‫בכל התרופות שלי.
‫גם עם המיגרנות.
‫כאבי הגב והראש ‫משתקים אותי לגמרי. -אני מבין.
‫יש לך פרויקט כלשהו?
‫כן, לשפר את איכות חיי.
‫אני מתכוון לעבודה.
‫יועיל לך להיות עסוק.
‫אתה לא מתגעגע לזה? ‫-אין יום שאני לא חושב על זה.
‫אבל העניין הוא ‫לא אם אני מתגעגע לזה.
‫הקולנוע הוא עבודה פיזית מאוד
‫ולמרבה הצער, אני לא במצב טוב.
‫לאמיתו של דבר, ‫זאת הבעיה הגדולה שלי.
‫יש אנשים ‫במצב גרוע משלך ומתגברים.
‫אני יודע. אבל אני לא מסוגל.
‫אמי מתה לפני ארבע שנים.
‫שנתיים לאחר מכן ‫עברתי ניתוח בגב.
‫אני חושב שעדיין לא התאוששתי, ‫לא מזה ולא מזה.
‫אני זקוק לעזרתך, דוקטור.
‫אחליף את האוקסיקודון ‫באופיאויד אחר.
‫הרעיון על שימוש בהרואין יעלה ‫בראשך. אתה צריך להיות ערני.
‫אאריך לך את המרשמים ‫ואסביר לך את ההוראות.
‫אכפת לכם שאצא למסדרון ‫ואתנועע קצת? -לא, לא. צא. -צא.
‫דוקטור, תודה רבה. ‫-אין על מה.
‫טוב, נראה. ‫-יש עוד משהו, דוקטור.
‫עוד משהו?
‫סלוואדור משתנק הרבה.
‫לפני שעה, בדרכינו לבית החולים,
‫רק כי הוא שתה מעט מים,
‫הוא חשב שהוא נחנק. ‫הגסטרולוג עשה לו אנדוסקופיה
‫וגילו גוש שלוחץ על הושט.
‫לכן הוא משתנק בקלות
‫ואנחנו לא יודעים מהו הגוש הזה.
‫הוא יודע מהי תוצאת האנדוסקופיה?
‫לא. ביקשו סי-טי כדי להיות בטוחים.
‫אבל הגסטרולוג לא שולל גידול.
‫מה לעשות? להגיד לו?
‫לא. תחסכי ממנו ‫לפחות יומיים של חרדה
‫ותודיעי לי ‫מהן תוצאות הסי-טי. -כמובן.
‫תוכלי לתת לי ‫את הקופסה, בבקשה?
‫תודה.
‫מרגש אותי שנתת לי ‫את החדר של אמך.
‫הנה ארוחת ארבע.
‫העוגות הכהות האלה, בשום אופן.
‫הן מקמח מלא. -יום אחד ‫תביא לי צלחת עם אלפלפה
‫כי עכשיו אומרים שזה טוב ללב.
‫לא תשתי את החלב? ‫תנסי לשתות אותו.
‫אחר כך. שב.
‫מה את עושה?
‫אני מנסה לסדר את מחרוזות ‫התפילה. -תני לי, אעזור לך.
‫לא, אתה לא יודע איך.
‫אתה זוכר איך עליך לעטוף אותי ‫בתכריכים? -כן, אימא, כן.
‫אם נהיה בכפר, ‫תקרא לפטרה, היא רגילה.
‫ואם אמות כאן, ואני מקווה שלא,
‫כי אני רוצה למות במיטה שלי, ‫מאיה ומרסדס יעזרו לך.
‫מוכרחים לדבר על זה עכשיו?
‫כן.
‫בראש
‫כיסוי קצר, כי אני אלמנה.
‫תני לי לעזור לך.
‫בואי, אעזור לך.
‫נראה. ככה.
‫ובגדי ישוע ממדינסלי, עם החבל.
‫כן, עם החבל.
‫בין הידיים שלי תניח מחרוזת תפילה.
‫תשים לי את זאת, הישנה.
‫אני רוצה שאתה תישאר עם החדשה.
‫את לא מעדיפה את החדשה? ‫-לא.
‫אני רוצה להיות יחפה.
‫אם יקשרו את רגליי כדי לקבור אותי,
‫תתיר את החבל ותגיד שכך ביקשתי.
‫למקום שאני הולכת אליו,
‫אני רוצה להיכנס ללא משקל עודף.
‫אתה זוכר את העט הזה? ‫-בטח.
‫אביך נתן לי אותו.
‫כתבתי לו את המכתבים ‫כשהיינו מאורסים.
‫וביצת העץ, אימא?
‫כמה גרביים ‫תיקנתי עם הביצה הזאת!
‫מכל הדברים האלה, ‫זה פחות ערך ביותר.
‫אז תני לי אותה.
‫קח, הרגע ירשת אותה.
‫אני חושב עליה הרבה לאחרונה.
‫זאת פעם ראשונה שאתה אומר
‫שעדיין לא התגברת על מות אמך.
‫אני גם חושב הרבה על ילדותי.
‫כשאני מנמנם, שזה רוב הזמן,
‫אני תמיד חושב ‫על אמי כשהייתי ילד.
‫אבל אף פעם לא דיברת עליה ‫או על ילדותך בסרטים שלך.
‫אמי לא אהבה את זה. ‫-באמת?
‫היא אמרה לי באחת הפעמים ‫האחרונות שהייתה בבית החולים.
‫הרגליים שלך חלקות מאוד, אימא.
‫ירשתי את זה ממשפחתי.
‫במשפחה שלי אין ורידים נפוחים.
‫כמה חבל, בני.
‫למה?
‫לא תהיה לך זיקנה טובה. ‫-למה?
‫אתה דומה למשפחה של אביך.
‫אימא, בחייך.
‫קדימה, תספרי לי ‫איך עבר עלייך הלילה.
‫ככה ככה.
‫ביליתי כל הלילה ‫עם השכנה שלי, לולה.
‫כאן, בחדר? ‫-לא, בחלום.
‫חלמתי עליה כל הלילה.
‫בדיוק הגעתי אז לכפר
‫ושמעתי שלולה נקשה בדלת,
‫כמו תמיד ‫כשראתה שחזרתי ממדריד.
‫למרות שזה היה חלום,
‫זכרתי שלולה מתה,
‫אבל פתחתי לה את הדלת
‫והיא הייתה שם, כמו תמיד,
‫רק קצת שקופה.
‫אבל לא נבהלתי ואמרתי לה,
‫"לולה, אני מניחה שאת לא בסדר
‫"ואת רוצה שאעשה משהו,
‫"אבל את צריכה להגיד לי מה
‫"ואני מבטיחה לך שאעשה זאת."
‫"לא, חסינטה, אני בסדר," ‫היא ענתה.
‫"אבל איך ייתכן שאת בסדר," ‫אמרתי לה.
‫"לו היית בסדר, לא היית מופיעה."
‫"באתי אלייך ‫כי בנותיי מפחדות מאוד."
‫"אבל איך את באה לכפר ‫בקור הזה."
‫"כבר לא קר לי או חם לי,"
‫ענתה לי,
‫"ובשום מקום ‫לא מרגישים טוב כמו בביתך."
‫"בזה את צודקת," אמרתי לה.
‫ומה עוד?
‫אל תעשה פרצוף ‫של מספר סיפורים.
‫אני לא רוצה ‫שתכניס את זה לסרטים שלך.
‫אני לא אוהבת ‫שהשכנות שלי מופיעות בהם,
‫אני לא אוהבת ‫אוטוביוגרפיות בדיוניות.
‫מה את יודעת ‫על אוטוביוגרפיות דמיוניות.
‫שמעתי אותך ‫כשהסברת את זה בריאיון.
‫השכנות שלי לא אוהבות ‫שאתה חושף אותן,
‫נראה להן שאתה מתייחס אליהן ‫כאל בורות.
‫אימא, אילו דברים את אומרת.
‫אני מתייחס אליהן בכבוד ובנאמנות.
‫בכל פעם שיש לי הזדמנות, ‫אני מדבר עלייך ואני אומר
‫שהתחנכתי אצלך ואצל השכנות.
‫אני חייב לכן הכול.
‫הן לא אוהבות את זה.
‫נלך לטייל, היום עדיין לא הלכת.
‫לא הלכתי כי לא היה לי לאן ללכת. ‫-עכשיו יש לך לאן ללכת. קדימה.
‫לאן? ‫-למסדרון.
‫יופי.
‫לא היית בן טוב, בני.
‫לא? ‫-לא.
‫לא סלחת לי שפניתי ‫לדתייה האדוקה מפטרנה.
‫ואני חושבת שהתנקמת בגלל זה.
‫גם אני לא רציתי שתלך לסמינר,
‫אבל היינו עניים. ‫-נכון שלא רציתי ללכת,
‫אבל שארצה לנקום בך? ‫איך את יכולה לחשוב דבר כזה?
‫אחרי הבגרויות ‫מיהרת לעבור למדריד.
‫וכשאביך מת,
‫שאלתי אותך ‫אם תרצה שאגור איתך.
‫התחמקת מהעול,
‫אמרת שאתה מנהל חיים
‫שלא יכולת לחלוק איתי.
‫וזה היה נכון, ‫אבל לא כמו שאת הבנת.
‫הבנתי היטב.
‫הרגליים שלי על הפנים,
‫אבל הראש שלי מתפקד מצוין.
‫כשלא הייתי בנסיעות, ‫צילמתי סרטים.
‫לא היית עומדת בבדידות ‫של דירה במדריד.
‫אלה לא היו חיים בשבילך.
‫הייתי מטפלת בך, הייתי מסתגלת,
‫כמו שהסתגלתי ‫לכל כך הרבה דברים.
‫אבל לא רצית
‫וזה כאב לי.
‫אימא,
‫אני מצטער שלא הייתי הבן שרצית.
‫כשהיית שואלת, ‫"למי דומה הילד הזה?",
‫לא היית אומרת את זה בגאווה
‫ואני שמתי לב לזה.
‫אכזבתי אותך ‫כי אני פשוט כמו שאני.
‫אני מצטער מאוד.
‫תן לי את הקלף של אנטוניו הקדוש.
‫קחי.
‫הלילה אתפלל למענך.
‫תודה רבה.
‫סלוואדור. -כן?
‫הבאתי אותך לעולם הזה ‫והתאמצתי מאוד כדי שתצליח.
‫אני יודע, אימא.
‫קח אותי לכפר.
‫זאת המשאלה היחידה ‫והאחרונה שלי.
‫בסדר.
‫ניסע לכפר, את ואני
‫ומאיה, כדי שתבצע ‫את עבודות הבית.
‫אטפל בך יום וליל.
‫הפעם לא אאכזב אותך, אימא.
‫אבל לא יכולתי לקיים את הבטחתי.
‫למחרת נאלצתי לאשפז אותה שוב.
‫עשית כל מה שיכולת.
‫כן. אבל היא רצתה למות בכפר
‫והבטחתי לה שאקח אותה.
‫המסכנה מתה ביחידה לטיפול נמרץ,
‫לבד.
‫מזמינים אותך להרצות באיסלנד. ‫משלמים היטב.
‫לא מבין למה אוהבים אותי ‫כל כך באיסלנד.
‫גם אני לא.
‫וזה מגלריה קטנה, ‫אבל לא זרקתי את זה.
‫הציור יפה בעיניי.
‫סלוואדור מאיו? -כן. ‫-אתה יכול להיכנס.
‫שב כאן, בזהירות.
‫בזמן שארים את רגליך,
‫תסובב את גופך ותשכב.
‫תודה.
‫מתי אימא שלך תבוא? ‫-בצהריים.
‫כשהיא הולכת לתפור ‫בבית של הדתייה האדוקה,
‫היא נשארת שם כל הבוקר.
‫רגע. סלוואדור, אל תזוז.
‫תישאר שם.
‫אתה יכול להחזיק ‫את הספר בשתי ידיים?
‫ככה.
‫תרים את הראש.
‫מה דעתך? ‫-זה יפה מאוד.
‫עדיין לא סיימתי אותו. אקח את זה ‫הביתה ואגמור אותו. -כן.
‫אכפת לך שאתרחץ קצת? ‫תראה איך אני נראה.
‫כן, אביא סבון.
‫קח. ‫-תודה.
‫סלוואדור! תוכל להביא לי מגבת?
‫רגע, אדוארדו.
‫אתה קודח. ‫בטח קיבלת מכת שמש.
‫סלוואדור, מה קרה?
‫הוא היה הרבה זמן בשמש. ‫-קראתי.
‫אבל לא שמת לב שאתה בשמש?
‫אתה קודח.
‫לא שמתי לב. ‫-ואתה, מה?
‫גמרתי להדביק את האריחים,
‫וכיוון שהוא התעלף, ‫הבאתי אותו לכאן.
‫התעלפת? ‫-קצת. הייתה לי סחרחורת.
‫תישאר כאן, אביא מטלית עם חומץ.
‫אבא שלך בבר? ‫-כן.
‫הוא אמר לי שיישאר בבית.
‫מה הגיגית הזאת עושה כאן? ‫-התרחצתי קצת.
‫יכולת לעשות את זה ‫בבית שלך, לא?
‫קשה לי לסחוב את המים עד כאן.
‫הייתי מלוכלך מאוד. ‫אביא לך דלי ואייבש לך את הרצפה.
‫לא, תביא לי את המים. אני אייבש.
‫האריחים נראים יפים!
‫כן, זה יפה מאוד. תודה.
‫אלך להביא מים.
‫ראשית, אני רוצה להרגיע אתכם.
‫אין גידול. זה נשלל לגמרי.
‫בסדר, אבל משהו קורה לי, ‫כי אני נחנק אפילו מרסק.
‫כן, מה שקורה לך, בעיות הבליעה, ‫נגרם על ידי מחלת פורסטייר.
‫כאן תראו את זה ברור יותר.
‫אתם רואים את החלק הלבן, ‫ליד החוליה?
‫זה אוסטיאופיט, הסתיידות.
‫כאן רואים את הושט, ‫שזז ממקומו בגלל ההסתיידות.
‫אין מקום להעברת המזון, ‫כולל נוזלים.
‫לכן אתה נחנק.
‫למה העצם הזאת ‫גדלה כל כך הרבה?
‫מחלת פורסטייר היא מחלה נדירה
‫ולא ידוע מה גורם לה.
‫ידוע שהיא פוגעת בגידים, ‫רצועות ומפרקים,
‫שמסתיידים בלי שנדע למה.
‫אצלך הסתיידה הרצועה ‫של עמוד השדרה.
‫אפשר לעשות משהו? -ניתוח. ‫מוכרחים להסיר את ההסתיידות.
‫אל אל תדאגו, ‫זה לא ניתוח בעל סיכון.
‫הגסטרולוג והמנתח יסבירו יותר.
‫בסדר גמור. ‫-תודה.
‫"אומנות פופולרית"
‫שלום. ‫-שלום.
‫אתה מעוניין בציור צבעי המים?
‫כן, הייתי רוצה לקנות אותו. ‫מי הצייר?
‫אלמוני. ‫כמעט כל הציורים ללא חתימה.
‫איך זה הגיע לכאן? -קניתי אותו ‫בשוק הפשפשים בברצלונה.
‫זאת אחת היצירות האהובות עליי.
‫אז אין לך מושג מי הצייר?
‫כתוב משהו מאחור.
‫אבל כולם אמנים אלמונים
‫שקרוב לוודאי ‫שלא יודעים שהם אמנים.
‫"סלוואדור היקר.
‫"אני שולח את הציור לביתך כי אין לי ‫את הכתובת של בית הספר.
‫"אני שמח שאני יכול לכתוב לך.
‫"אתה לימדת אותי ואני אסיר תודה.
‫"אני עובד בחנות ‫של הדוד של קונצ'יטה
‫"ואני מסתדר היטב עם המספרים.
‫"הכול תודות לך.
‫"כאן חיים טוב, ‫אבל אני מתגעגע לחיים במערות.
‫"ולך בייחוד.
‫"בכל פעם שאני כותב, ‫אני חושב על ידך שמדריכה את ידי.
‫"בטוח שאתה לומד הרבה ‫בבית הספר,
‫"שאתה קורא הרבה ספרים ‫וצופה בהרבה סרטים.
‫"אתן לך את כתובתי בבילבאו. ‫אולי תכתוב לי ותספר לי.
‫"התלמיד שלך, אדוארדו."
‫סלוואדור, לך להתלבש ‫בעוד חצי שעה.
‫תודיעי לי קצת קודם.
‫"התשוקה הראשונה"
‫מה אתה חושב שקרה לציור?
‫אדוארדו שלח אותו לפטרנה,
‫אימא שלי בטח קיבלה אותו.
‫אני כבר הייתי בבית הספר ‫של הכמרים
‫והיא לא שלחה לי אותו ‫או דיברה עליו.
‫תנסה למצוא אותו?
‫את אדוארדו? ‫-עכשיו קל יותר בעזרת גוגל,
‫או אפשר לחזור לפטרנה ‫ולשאול עליו. -אחרי 50 שנה?
‫זאת עלילה טובה לסיפור ‫ואולי אכתוב אותו,
‫אבל לחפש אותו יהיה טירוף. ‫-איך הציור הגיע לשוק של ברצלונה?
‫אין לי מושג. במקרה.
‫מה שחשוב הוא שהציור הגיע לנמען.
‫סלוואדור, מה נשמע?
‫נעביר אותך מיטה לאט לאט.
‫בזהירות.
‫טוב מאוד, הראש כאן. ‫-כן.
‫אני צריכה לפתוח כאן קצת, בסדר? ‫-בסדר.
‫אצמיד לך מדבקות לחזה.
‫מה נשמע, סלוואדור?
‫שלום, דוקטור. ‫-כבר שמעתי.
‫לכן לא יכולת לבלוע.
‫אבל אל תדאג, נסיר את זה מיד. ‫-טוב.
‫דוקטור. ‫-כן.
‫אני שוב כותב. ‫-כן? אילו חדשות טובות. -כן.
‫אני שמח מאוד, סלוואדור. ‫מה זה? דרמה או קומדיה?
‫אני לא יודע. את זה לא יודעים עד...
‫אימא?
‫את חושבת שיש קולנוע בפטרנה?
‫אסתפק בזה שיהיה לנו בית, בני.
‫קאט. ‫-סיימנו.
‫38-5. סצנה ראשונה. צילום סופי.
‫"התשוקה הראשונה"
‫עברית: ‫נורית פוש-בלטיאנסקי